Upomoć.
PETI TALAS
Ima li koga?
Povređen sam.
Iko?
Molim vas. Krvarim.
Upomoć.
Baci oružje. - Prvo ti svoje.
Baci ga!
U redu. Tvoj red.
Pokaži mi drugu ruku.
Ispašće mi stomak ako je pomerim.
Moram da je vidim.
Šta imaš u ruci? - Ništa. Baci oružje. - Šta imaš u ruci!?
Nedostaje mi stara Kesi.
Obična srednjoškolka.
Ćao, kako si? Hvala ti. Živeli.
Šta li bi ta Kesi mislila o meni sada.
O Kesi koja ubija.
Trebalo je da dođe. - Ko?
Zašto su zgodni uvek tako nepouzdani? - Šta i da ga vidim?
Ne poznajem ga, a ni on mene. - Ti si devojka, a on dečko.
Vaši delovi se slažu. - O, Bože.
U redu, Liz. - Šta? - Vidimo se u ponedeljak. Moram kući.
Kidam. - Dobro. - Volim te. - I ja tebe. - Ćao.
Pošalji mi poruku kad stigneš kući. - Dobro.
Ćao. - Ćao.
Lepa maskica. - Imaš nešto protiv roze boje?
Ne, obožavam je. - Zezam se.
Ovo je telefon moje sestre. Ostavio sam je na spavanje
i greškom je uzela moj. Moja je mnogo jača. Spajdermen.
Tufnice.
Eto je.
Ćao. Da, kod mene je.
Nisam ti čitao poruke. - Lepa maskica? Ma daj.
Otpevaj mi pesmu. - Pesmu?
Dobro, zatvori oči.
Tada nisam znala,
ali to je bio zadnji normalni dan mog života.
Kad si u srednjoj školi, sve ti se čini kao smak sveta.
Možeš li da poveruješ? - Ne.
Rani policijski čas, završni ispit... - Ćao, Bene! - Prekini. -Fudbal.
Salivan, šta radiš? Bolje da joj kažeš kuda ćeš da šutiraš.
Hajde. - Pogledaj ovo, baš je jezivo. Gledaj.
Ništa ne vidim. - Bože, Olčuler.
To je to. Makni se s terena. - Ali veoma je čudno.
Doviđenja. Zbogom.
Idemo, Panteri! Mrdnite malo!
Daj mi svoj telefon, moj ne radi!
Ispalo je da ono što smo smatrali smakom sveta,
nije to bilo. Je l' umrla neka slavna ličnost?
Izgleda da je metalno i ogromno je.
Društvene mreže su preplavljene panikom i spekulacijama
dok se ove slike šire kao požar. - Predsednik je ovlastio Nasu
da pokuša da komunicira s objektom koji kruži iznad naše planete.
Trenutno je iznad SAD-a, kreće se zapadno preko Ohaja.
Bože, iznad nas je. - Hoću da vidim. - Nemoj, Seme. Čekaj!
Eno ga! - Pogledaj, dušo. - Šta je to? - Nemam pojma.
Tokom prvih deset dana nije bilo poruka od galaktičkih nametljivaca.
Ali uskoro su dobili ime. Nazvali smo ih Drugi.
I Vilsonovi odlaze? - Ne osećaju se bezbedno u blizini grada.
U redu. Samo toliko učenika?
Pa dobro.
Pogledajte jednačinu na tabli.
Ko može da mi nađe izvod od iks? Iko?
Bilo ko?
Sigurno je kratkotrajno isključenje struje.
Šta se događa? - Pogledajte. - Šta, za ime sveta?
Zaboga. Šta se dešava.
Pogledajte! - Povucite se!
Drugi su udarili na nas elektromagnetnim pulsom
koji je onemogućio struju na planeti.
Nema više motora, struje i tekuće vode.
Nema više ničega što smo uzimali zdravo za gotovo.
Tad sam zadnji put videla Bena Pariša.
Sigurno je mrtav. Kao i svi ostali iz razreda.
Evo, Seme. Daj mi drugu flašu. Hvala.
To je bio prvi talas.
Tad smo mislili da je to to.
A onda je usledio drugi talas.
Hajde, Seme. Zemljotres!
Kesi! - Pazi!
Kesi! - Hajdemo!
Trči! - Kesi! - U redu je.
Ne podiži glavu.
Kakav je to zvuk?
Seme, trči!
Požuri! - Kesi!
Hajde!
Kesi!
Kesi! Požuri! Penji se! - Dobro sam. Hajde, Seme!
Dođi. Drži se za mene.
Kesi!
Jedina briga u Ohaju je bilo jezero.
Ne mogu ni da zamislim kako je pokraj okeana.
Svaki priobalni grad, svako ostrvo, zbrisani.
Ima preko 300 milijardi ptica na svetu.
To je po 75 ptica za svaku osobu.
Mama je rekla da je ptičji grip već bio jedan od najsmrtonosnijih virusa.
Drugi su ga izmenili u trećem talasu. Učinili ga nezaustavljivim.
I ptice su ga raširile po planeti.
Kolona A je za one koji su već pregledani.
Ako čekate na pregled, idite u kolonu B.
Sednite, gospodine. Hvala vam.
Nastavi pravo. - Nisam srećan ovde. Zdrav sam!
Ne bi trebalo da budem u karantinu!
Liz!
Tvoja mama je rekla da si ovde. - Kesi! Kesi. - Mama? - Šta ćeš...
U karantinu je. - Nisam je ni takla. - Ne smeš da budeš ovde.
Žao mi je. - Srce, idi kući i čuvaj Semija.
Želim da ti pomognem. - Znam. Možete li da je izvedete?
Mama. - U redu je. Idi.
Gospođice, morate da odete.
Neki ljudi su bili imuni na virus.
A neki su se razboleli i nekako se oporavili.
Ali većina ljudi nije.
Ćao.
Ne možeš da nosiš tu obuću.
Zašto ne završe sa ovim? Šta žele od nas?
Bolje pitanje je: Šta im treba?
Dosad su dobro pazili da ne oštete više nego što je potrebno.
Šta da oštete?
Zemlju.
Mislim da su zbog toga ovde, Kesi. Treba im Zemlja.
Ali mi ne. - Tačno.
Spreman za dužu šetnju, Semi? - Da. - Dobro.
Tata, još koliko do izbegličkog kampa? - Još par kilometara.
Trebalo bi da stignemo pre mraka.
Tata, vidi. Je l' to to? - Mislim da jeste, druže.
Dobro došli. - Hvala. Zdravo.
Zovem se Hačfild.
Pokazaću ti okolinu.
Toaleti su sa leve strane.
Farma je tamo.
Imaš pijaću vodu? - Da. Nije loše?
Koliko ljudi ima? - Nisam siguran.
Oko 305. Tamo je kantina.
Kad si poslednji put imao topli obrok?
Dobro. Možda bi mogao da me odvedeš do tamo.
Ovde smo nacrtali ljubičasti šešir. - Možemo li da dobijemo vode?
Opa, tata. - Ovo je kolt 45.
Na ovo dugme se vadi šaržer.
Sad je napunjen.
U redu? Zakočen.
Otkočen.
Slušaj me. Nosićeš ga sve vreme, nećeš nikome reći da ga imaš
i upotrebićeš ga samo ako je pitanje života i smrti, shvataš?
Mislila sam da smo ovde bezbedni.
Bundevice, više ništa nije bezbedno.
Šta je to bilo?
Dođi, Seme.
Šta je to? - Ne znam. Dođi. - Ašere, dođi! Mama!
Tata!
Šta je to!?
Vidiš li tatu? - Tata! - Kesi? - Hej, tata. - Hej.
Šta se događa? - Samo polako.
Mislila sam da auta ne rade.
Ja sam pukovnik Voš Armije Sjedinjenih Država.
Mi smo iz Vazduhoplovne baze Rajt-Paterson.
Došli smo da pomognemo. - Bilo je i vreme.
Izvedimo vas odavde. - To! - Hvala vam! - SAD!
Treba da odemo što pre. Ostani sa sestrom, Seme.
Dođi.
Odrasli, idite do kantine radi uputstva.
Deco, uđite u autobuse za premeštaj.
Da li imaju struju pošto auta rade? - Ne znam. Još čuvaš telefon?
Da. - Imaš li punjač? - Naravno. - Gospodine. - Da?
Naredio sam samo deca da uđu u autobuse. - To su moja deca.
Ostaćemo zajedno... - U redu je, vojniče.
Preuzeću to. - Da, gospodine. - Hvala.
Možete da ih zadržite ovde, ali ja bih ih uveo u autobus. - Zašto?
Verujemo da je ova lokacija ugrožena.
Pokušavamo da odvedemo svakoga, ali ovo su jedina vozila koja rade
pa uzimamo smene. Prvo deca, pa se vratimo po ostale.
Koliko je bezbedna Rajt-Paterson? - Najbezbednije mesto na svetu.
I autobusi će se vratiti? - Tata, ne.
Odbacićemo ih i vratićemo se.
Kao što rekoh, vaša odluka.
Ne treba tek tako da slušamo čak i ako nam naređuje uniformisana osoba.
Pođite, biću iza vas. - Ne smemo da se razdvajamo.
Večeraćemo zajedno. Idemo na isto mesto. - Tata, ne. - Kesi.
Ovo je naša vojska. U redu je. - Ne ostavljaj me samu.
Volim te. Pobrini se za brata. Dođi.
Slušaj sestru. Ona je glavna, važi? - Tata.
Idite. Doći ću za tili čas.
Hajdemo na zadnja sedišta.
U redu. Daj mi svoj ranac. - Meda! Zaboravio sam medu!
Kesi. - Molim? - Moram po njega! - Stani. Šta je bilo?
Ne mogu da idem bez njega. Molim te.
U redu, idem po njega.
Ostani ovde. Odmah se vraćam. - Obećavaš?
Da, odmah se vraćam, obećavam.
Ovuda. U kantinu, molim.
Ma daj, Seme.
Meda, meda...
O, Bože. Seme!
Hej, čekajte!
Stanite! Seme! - Kesi! Stanite! - Seme! Ne!
Sranje!
Molim za malo pažnje. Utišajte se.
Verujemo da je počeo četvrti talas.
Drugi su sišli sa njihovog broda. Kreću se među nama.
Imaju sposobnost da se usele u ljudskog domaćina i kontrolišu ga.
Izgledaju kao ljudi? - Tačno.
Gde su? - Mogu da budu bilo gde.
Znamo da imaju snajperiste u šumama i da ciljaju preživele.
Sumnjamo da su neki od njih upravo u ovom kampu.
Hoćete reći da su neki od nas Drugi?
Molim vas. Mnogo toga ne znamo. Možemo da ih lociramo u deci.
Nažalost, skeniranje odraslih je malo komplikovanije.
Šta je s našom decom? - Da!
Znam da želite da se vratite deci.
Nažalost, moramo da vas premestimo u obezbeđen objekat
da bismo vas skenirali. Narode, molim vas!
Razumite, ne možemo da razlikujemo ljude i Druge bez skeniranja.
Vratićete se deci čim završimo. - Gluposti!
Nisam Drugi. Nikud ne idem.
Niko nije rekao da ste Drugi. Ovo je realnost naše situacije.
Smirite se.
Molim vas, smirite se.
Pustite me da odem. Sklonite se. - Stanite, gospodine.
Bacite oružje. - Sklonite se!
Bacite oružje! - Ne možete da me zadržite ovde!
Smirite se! - Pustite me!
Spusti oružje, odmah.
Hoću da vidim decu! - Spusti ga! - Pustite me odavde! -Prestani, Dru!
Na zemlju! - Beži!
Ne, ne.
Tata?
Tata.
Žao mi je.
Tata.
Treba mi moj tata.
Bože!
Obezbeđenje nek očisti zone tri i četiri.
Članovi tima za podršku nek dočekaju pridošlice.
Stanite u crvenom krugu i čekajte da prozovu vaš broj.
295. 2-9-5.
295. -Ja sam.
Kako se zoveš? - Ben Pariš. U karantinu su me zvali Zombi.
Neki član porodice koji nije proglašen mrtvim? - Ne.
Sestra je umrla u zemljotresu. Mamu i tatu je ubio virus.
Ali tebe nije, je l' tako?
Ne baš. Od toga ti je potekao nadimak?
Ti si se izborio s njim.
Da, blago meni.
Ovo je od tvoje sestre? - Da.
Blago tebi, moći ćeš da osvetiš njenu smrt.
Ovo odašilje signal koji možemo da pratimo.
Vi deca ste trenutno najvažniji.
Potrebni ste nam u borbi protiv Drugih.
Ovo nije letnji kamp, Zombi. Sada si vojnik.
Stoga ne želimo da te izgubimo. Ustani.
Okreni se.
Duboko udahni.
Jesi li dobro?
Kako da se borimo protiv Drugih kad ne znamo gde se nalaze?
Zapravo, znamo.
Hoćeš da vidiš jednog?
Ne brini, neće moći da nas vidi.
Znam. Teško je reći.
Pogledaj kroz ovo. Pogledaj.
To im je pravi oblik.
Drugi se naseljuju u ljude kao neki paraziti.
Preuzmu im umove, tela.
Lekovi, zračenje, operacija, ništa ne funkcioniše.
Jedini način da ga ubijemo je da ubijemo domaćina.
Već je mrtav.
Samo treba da uništiš stvorenje unutar njega.
Stvora koji je ovo učinio.
Pritisni dugme.
Pogledaj ponovo!
Pogledaj!
Ako ćeš da budeš u mom odredu,
moram da znam da ćeš učiniti šta god bude potrebno...
Dobro došao u borbu.
Ovako se rešavaš vrsta.
Prvo središ lake, slabe, izložene.
Ubiješ ih što efikasnije je moguće.
To su bila prva tri talasa.
Ali čak i ako oprašiš kuću, ostaće par bubašvaba.
Trenutno smo kao te bubašvabe.
I Drugi nas love.
Jednog po jednog.
A pošto Drugi izgledaju kao mi, nikome ne možemo da verujemo.
130 km do baze Rajt-Paterson.
Dolazim, Semi. Obećavam.
Kako da rešiš svet od ljudi? - Upomoć!
Prvo rešiš ljude njihove humanosti.
Sranje.
Sranje...
Bože!
Sem. U redu...
Bože!
Žao mi je, Seme.
Govorio sam kao dete kad sam bio dete.
Razmišljao sam i zaključivao kao dete.
Ali kad sam odrasao,
sklonio sam na stranu detinjarije.
Te reči mi nikad do sada nisu ovoliko značile, gledajući vas.
Našu nadu i budućnost.
Najbolje i najpametnije viđenje toga ko smo i za šta se borimo.
Naši obaveštajci nam govore da se Drugi spremaju za završni napad.
Peti talas. Nemamo ideju šta će to da bude.
Ako budu uspešni, više neće biti talasa.
Niti sukoba.
Čovečanstvo kakvo znamo će biti izbrisano sa Zemlje.
Sada ću vam reći nešto što znam.
Ovo je naš svet. Naš dom.
Neće ga zauzeti.
Neće ga posedovati.
Stoga ćete za preostalo vreme
naučiti da mislite, pričate, pomerate se i borite kao pravi vojnici.
Neka vas naši gubici nadahnu.
Neka vas naše smrti ohrabre.
Neka vas naša nada odvede do pobede.
Možete li to da učinite?
Vojnici, možete li to da učinite!? - Da, gospodine!
Zombi! - Dole! - To je zamka!
Možete li to da učinite!? - Da, gospodine!
Dobro.
Hajde. Gde mi je pištolj? Gde je?
Znam da si budna.
Kesi?
Kako znaš moje ime? - Zbog vozačke dozvole. Ja sam Evan.
Evan Voker.
Gde sam? - Krvarila si na auto-putu. Doneo sam te u moju kući.
Gde mi je pištolj? Imala sam pištolj, gde je?
Nisam primetio pištolj.
Šta si učinila? Tvoja noga, Kesi.
Ne diraj me! - Tvoja noga. Bože.
O, Bože.
Digni nogu.
Ovo će boleti. - U redu, učini to.
Bože!
O, Bože.
Koliko dugo sam ovde? - Oko nedelju dana.
Koliko daleko je Rajt-Paterson odavde? - Vojna baza? Oko 100 km.
Zašto pitaš?
Bože!
U redu je. Ovde si bezbedna. - Nisam.
Više nigde nismo bezbedni.
Zašto si želela da znaš koliko daleko je Rajt-Paterson?
Zbog brata. Vojska ga je tamo odvela, pa...
Moram da ga vratim.
Šta? - Treba da jedeš.
Da povratiš snagu.
Zašto si me doveo ovde?
Šta želiš? - Svoju porodicu.
Nisam mogao da ih spasem,
ali tebe sam mogao.
Kako se sve odigralo, valjda me to čini humanijim.
Treba ti pomoć s tim?
Da se osećaš humanije? - Tebi ne treba?
Možda.
Varaš. - Ne varam. - Nemoj da me izdaš.
Čuješ, Umpa?
Dobro mi ide, a prvi put igram.
Čuo sam da dolazi novajlija, izbacili su ga iz odreda. - Zašto?
Zbog discipline.
Stvarno, šefe?
Tako kažu. - Kako se zove? - Ringer.
I nije on, već ona.
Ležaj ti je tamo.
Ti si Zombi? - Da. - Bila sam vođa poslednjeg odreda.
Ne sumnjam.
Tip kog menjam je otišao u odeo 8, zašto?
Je l' bitno? - Čula sam jer je ovaj odred toliko loš
da se uplašio da će poginuti tokom petog talasa.
Sada je ovo i tvoj odred.
Hej! Nastavite da mi buljite u dupe i iščupaću vam grkljane!
Da raščistimo. Ne primam naređenja od tebe.
Neću da umrem sa vama genijalcima. - Drago mi je.
Ako me iko iz ove kasarne pipne, ubiću ga. Shvatate?
Još nešto? - Volim da igram šah. Ti? - Ne.
Ali ako želiš da igraš poker na skidanje... - Sranje!
I bez seksističkih opaski.
Sjajna je.
Tiho.
Zašto si lagao za moj pištolj? - Bojao sam se da ćeš me upucati.
Koliko znam, ti si Drugi. - Da, pa...
Je l' je i onaj napolju? - Jeste.
Šuma ih je puna. Sa onim dronovima hvataju preživele.
Izgleda toliko ljudski...
Bože. Moram po Sema. - Kesi.
Okupljališta, mesta kao Rajt-Paterson,
ona su očigledne mete.
Misliš da je Semi već mrtav?
Žao mi je, Kesi.
Grešiš, Evane. Živ je.
Živ je i otići ću po njega.
Kesi.
Poći ću s tobom.
Nećeš daleko dogurati sama.
Nosi se, Evane. Ne trebaš mi. Ni ti ni niko. - Pratiću te.
Ako mi zatreba neko da mi izrezbari štap... - Kako ćeš da me zaustaviš?
Upucaću te! - Kao što si upucala tipa s krstićem?
Čitao si moj dnevnik?
Mislio sam da ćeš umreti. - Ne diraj me!
Žao mi je.
Odvešću te do tamo.
Ne znam šta ćeš tamo zateći, ali odvešću te.
Krećemo ujutro.
Ovo je traćenje vremena.
Ti klinci će umreti pre nego što zakorače.
Posebice s tobom kao vođom. - Ne znaš ništa o meni.
Da pogađam.
Bio si dobar u školi, imao puno prijatelja.
Verovatno si igrao fudbal. Možda si bio kapiten ekipe.
Život je bio lak. A onda, odjednom, više nije.
Nema više igara. Devojaka koje bi pale na taj divan osmeh.
Nisi bio spreman za smak sveta. - A ti jesi?
Umem da preživim.
I bilo mi je fino samoj.
Dok me nisu prisili da uđem u autobus. - Spasavali su nas.
Nisu nas spasli, glupane, već regrutovali.
Može ovako, ja te oborim, a ti nas naučiš da pucamo?
A ako ne uspeš? - Prestaću da smaram. - Dogovoreno.
Slatka ogrlica. Devojka ili sestra? - Sestra.
Previše si sentimentalan.
Hoćeš da me naučiš ono što si učinio kad si mi uzeo pištolj?
Ostavimo potencijalna razoružavanja meni. - Ne.
Treba da budem spremna. - Kesi, u redu je.
Ne moraš sve vreme da budeš čvrsta. - Ne radi to.
Nisam čvrsta.
Obećala sam Semu da ću biti uz njega bez obzira na sve.
To sam mu obećala.
Dobro.
Daj mi pištolj.
Ustani.
Uperi mi ga u grudi.
Uhvati cev levom rukom, a desnom odgurni moju ruku. Shvataš?
Nećeš me povrediti. Ponovi, ali snažnije.
Bravo.
Sad na kraju uhvati moj zglob i povuci ga k sebi.
Tako? - Da. Dobro obavljeno. - Hvala.
Mogu li da uzmem...
Ne plašite se toliko svojih oružja.
Smatrajte pištolj delom vaših tela. Ne puca pištolj, već vi.
Pokušajte ponovo.
To je bilo užasno.
Zombi, pukovnik hoće odmah da te vidi.
Moguće. Izgleda kao dobra meta.
Odmah se vraćam.
Poručniče. - Da, gospodine.
Istovremeni napadi na naše preostale metropole.
Potpuna invazija. To je to. Peti talas.
Počeo je?
Jeste. Želim nešto da ti pokažem.
Ovo ima istu tehnologiju kao detektor iz ordinacije.
Pobošljali smo ga, pokretan je.
Ideja je da se omogući vojnicima na terenu da odmah prepoznaju Druge.
Prepoznaju se po zelenoj boji.
Možemo da ih vidimo pre nego što shvate. Povratićemo prednost.
Jedino je preostalo da se optika testira u realnim uslovima.
Zato sutra u 21.00 šaljem četiri odreda u borbu sa ovim kacigama.
Tvoj odred će biti među njima. - Da, gospodine. - Učini me ponosnim.
Vrati odred u jednom komadu. - Da, gospodine.
Evane?
Jutro. - Jutro.
Ko su ti? - Ovaj...
Ovo je Lizbet, moja najbolja drugarica.
Izgleda kao zabavna osoba.
Da. Zapravo je i bila veoma zabavna.
A ovaj tip. - Nije niko. - Sigurno je Ben Pariš.
Opa. - Bože.
Volela bih da nisi pročitao moj dnevnik. Baš je neprijatno.
To je tvoja porodica? - Jeste.
A to je sigurno Sem. - Jeste.
Jedva čekam da ga upoznam.
Bolje da krenemo. - Da.
Ovuda. - Kako znaš bez kompasa?
Imaš li kompas? - Ne, ali...
Mogu da ga napravim iglom i čašom vode.
Nisam te zamišljao kao izviđačicu. - Nego kako, kao navijačicu?
Ti reče, nisam ja.
Nikad nisam voleo spoljašnji svet.
Previše buba. - Živiš na farmi. - Nesreća na rođenju.
Imao sam stipendiju za Kent Stejt. Mašinstvo.
Mislila si da sam seljačina? - Ti reče, nisam ja.
Zombi, zaista nas šalju u borbu? - Da. - Bojim se.
U redu je.
Spavaj.
Kako si se ranije zvao?
Ben.
A tvoje? - Sem. Ali moja sestra me zvala Sems.
Pevala mi je kad nisam mogao da zaspim.
Kosti tonu kao kamenje za sve što borili smo se.
Kuće, mesta na kojima odrasli smo, sve se završilo.
Možete li da umuknete?
Živimo na svetu divnom
Živimo, živimo
Živimo na svetu divnom.
Pomoći ću ti. - Dobro.
Bolje izgleda. - Da.
Prepusti meni. - Dobro.
Imaš makaze? - Imam.
Bolje da prekrijem naše stvari. - Evane.
Hvala ti.
Odred 53? - Spreman i na broju. - U redu. Vežite se. Diži nas.
Gde je Naget? - Trovanje hranom.
Zombi. Zombi. Pusti me odavde!
Naređenja jasna? - Infiltracija, uočavanje i eliminisanje.
Zapamtite, Drugi su zelene boje na vašim oknima.
Signalizirajte za izvlačenje po završetku misije. Vratićemo vas kući.
Čoveče, radi. Imam dvojicu pravo napred.
Imam vas, krete... - Upišao sam se!
Vratite se unutra! - Uzvratite paljbu!
Dolaze odande!
Ima ih i onamo! - Trčite u uličicu! Pokret! Pokret!
Pokret!
Neprijatelj!
Pritajite se!
Idite do autobusa.
Krenite!
Gde je Tikap?
Izgubili smo je. - Ovde.
Ne plaši me tako!
Umpa je upucan! - Dole, dole! Odmah!
Ne diše!
Nemoj da umreš. Molim te, čoveče!
Ostani u životu, Umpa!
Ne možemo da ostanemo ovde, vratiće se.
Zaklonićemo se u onoj uličici. - Predaleko je.
Porokaće nas jednog po jednog za to vreme. - Treba nam diverzija.
U redu. - Šta? - Odvratiću ih.
Trčite što brže kad vam kažem. Pokrivajte me. - Šta?
Slušajte. Trčite u uličicu kad dam znak.
Da se vratimo napolje? Jesi li lud?
Tikap, moraš da mi veruješ. Trči i ne osvrći se.
A Umpa? - Mrtav je, moramo da ga ostavimo.
Žao mi je, čoveče.
Zombi, sada! Trči! - Mrdnite guze! Pokret!
Stepenice. - Razumem.
Čisto! - Čisto!
Jesmo li još uvek živi? - Tako izgleda.
Pazite!
Ne pucajte, ja sam! - To je bilo strava.
Zagrlio bih te kad ne bih znao da ćeš me opaliti u muda.
Šta ćemo sada?
Ništa od ovog nema smisla.
Obarali su avione i izazivali zemljotrese, a boje se dece?
Voš nam nešto nije rekao.
Neću da rizikujem život zbog ovoga. - Ringer, šta radiš? - Mobilišem se.
Bolje mi je samoj. I vi ćete ako znate šta je najbolje za vas.
Sranje! - Zombi, vidiš? Zelena je! - Koji vam je đavo? Spustite oružje.
Ti si jedan od svemiraca! - Šta pričaš? Spasla sam vas!
Moramo da je sredimo. - Pandkejk, smiri se. - Moramo. - Vidim ga u njoj!
Nema ničeg u meni! - Začepi! - Zombi, da je upucamo? - Ti odlučuješ.
Zombi, šta radiš?
Šta se dešava?
Bože! Šta se događa!?
Spustite oružje. Ne pucajte. Smirite se. Nismo Drugi.
Zelen sam, zar ne? - Da. - Da. Slušajte. Poznajete me.
Dambo, znaš me. Spusti oružje. Smesta!
Nisam Drugi, ne verujem ni da su oni koji su pucali na nas.
Reznik i Voš su nas lagali.
Lagali su nas, ljudi.
Zeleno znači čovek, ali bez ovog čipa.
Šta pričaš? - Zar ne shvatate?
Objektivi, tragači, sve je lažno. To je iluzija, varka.
Nisu ovo testirali, već nas. Da vide kako ćemo se snaći pod pritiskom.
Da li ćemo uraditi ono za šta smo trenirali. - Da ubijemo Druge!
Ne, već da ubijemo preživele, čoveče!
A šta je s onima koji su pucali na nas? - Oni su ljudi.
Zašto bi Armija htela da pobijemo ljude?
Zato što su Armija, Reznik i Voš Drugi.
Hteli su da nas izmanipulišu da bismo obavili njihov prljavi posao.
Ne borimo se protiv petog talasa.
Mi smo peti talas.
O, Bože.
Dakle... Šta ćemo da radimo?
Skinite tragače.
Dezertiraćemo. To znači da ne možemo da se vratimo, znaš?
Naget... Ostavio sam ga u bazi.
Hteo sam da ga zaštitim. - Bože.
Moram da se vratim. - To je samoubistvo. - Moram.
Ne možeš da ušetaš... - Ne mogu da ga ostavim!
Vratiću tragač i pokupiće me. Naći ćemo se kasnije.
Dambo, gde mogu da primim metak u grudi, a da me ne ubije?
Jesi li ozbiljan? - Ne zezam se.
Mora da izgleda realno. Jedini način da se vratim živ.
Nemoguće. Ima previše organa. - Sigurno postoji neko mesto.
Ringer može da puca, znam to.
Hoćeš da te upucam? - Kao da nisi pomišljala na to.
Gde da ga upucam?
Ovaj... Sranje.
Evane Vokere, nisi na svojoj poziciji.
Spusti oružje. Ne približavaj se.
Kesi, trči! - Gde mi je pištolj?
Evane.
Baci oružje. Odmah.
Ubio bih te odavno da mi je to bila namera.
Šta si ti?
Ti si jedan od posranih Drugih. - Ja sam čovek.
Ali sam i Drugi. Ja sam oboje.
Nisu prvi put Drugi ovde.
Već su dolazili i stvorili agente spavače, poput mene.
Uvek sam se drukčije osećao.
Dok sam odrastao, čuo sam tih glas u glavi.
A kad je brod stigao,
kao da se prekidač uključio u meni i spavač se probudio.
Koliko ljudi si ubio?
Jesi li pobio svoju porodicu? - Ne. Bolest...
Koju su Drugi stvorili. Ti.
Tvoja porodica te volela. - Naša vrsta veruje da je ljubav varka.
Instinkt. Način da zaštitimo genetičku budućnost.
Veruješ li u to?
Verovao sam.
A onda sam te ugledao.
Ne znam kako. Ne razumem to, ali...
Kao da si opet uključila prekidač.
Učinila si me čovekom.
Jesi li me ti upucao? - Ne. Spasao sam te.
Nisam bio u pravu.
Kao ni oni. Ljubav nije varka, stvarna je.
Sada to znam, zbog tebe.
Odmakni se! Ne želim više da te slušam.
Dopusti mi da ti pomognem.
Želim da ti pomognem da nađeš Sema.
Klekni, Evane.
Hajde, klekni.
Slušaj. Armiju kontrolišu Drugi.
Obučavaju decu. - Za šta?
Da pobiju preostale ljude.
Pretražiće te. Ne smeš da budeš naoružana.
Upucaću te ako me budeš pratio.
Vojniče, gde ti je jedinica!? - Svi su mrtvi! - Koji ti je broj!?
2-9-5!
2-9-5. Preživeće. Krenimo!
Primljeno, Tango Tri. -Tango Tri se vraća u bazu! 2-9-5 je ukrcan!
Ostali iz odreda su poginuli u akciji.
U redu je. Bezbedni ste.
5-4-7!
547!
Neki član porodice koji nije proglašen mrtvim? - Ne, samo ja.
Ustani.
Znaš li zašto si ovde, Kesi?
Da se osvetiš.
On je Drugi.
Znam. Teško je reći.
Pogledaj kroz ovo.
To mu je pravi oblik.
To je njegovo pravo lice.
Šta se tamo zbilo? - Bilo je loše. Opkolili su nas.
Krenuli smo u zaklon, ali kad smo stigli, bili su svuda okolo.
Svi su ubijeni... - Osim tebe.
Primio sam metak. - Ali si preživeo.
To je čudo. Način na koji je metak prošao kroz tebe i uspeo
da promaši sve bitno.
Hajde da se dogovorimo. Odbaci svoje laži, pa ću i ja svoje.
Reci mi, Bene. Šta znaš?
Znam šta si.
Ubićeš me, zar ne? - Hoću.
Zašto? Koja je svrha ovoga? Čime smo zaslužili... - Ničime.
Osim što zauzimate prostor koji nam je potreban.
Nismo tako drugačiji. I tvoja vrsta bi isto postupila. - Ne bi.
Naša vrsta ne bi zbrisala cele vrste. - Naravno da bi.
Vekovima to činite.
Gospodine, vodnica Reznik je mrtva.
Obezbeđenje je našlo njeno telo. - Gde? - U ordinaciji. Ima još.
Tri stražara su ubijena kod zapadne kapije...
Šta to bi? - Eksplozija unutar baze. - Reši ga se.
Kapetane. - Idemo. - Moramo da sklonimo sve regrute. Ukrcaj ih u avione.
Pokreni jedinice. Saznaj ko nas napada.
Onemogućili su naše sigurnosne kamere.
Vrati dronove da bismo videli ko nas napada.
Ni makac! - Dobro!
Kesi? Ja sam Ben Pariš, išli smo zajedno u srednju.
Znam ko si ti. - U kom si odredu?
Tražim brata Sema. - Sem? Sem Salivan?
Znaš mog brata? - U istom smo odredu. - Znaš li gde je? - Pošao sam po njega.
Šalju decu u rat. Voš. Armija. Drugi.
Sem samo što nije ušao u avion. Nećeš ga videti ako odmah ne krenemo.
Nemamo mnogo vremena. - U redu. - Spremna? - Hajdemo.
Čim regruti stignu u Zemlju čuda, pošalji ih u akciju. - Razumem.
Transportna zona je ovuda.
Hej! Ovo je zabranjena zona.
U redu je. - Na kolena! Ruke iza glave!
U redu je, on je jedan od nas.
Evane, šta ćeš ovde? - Da ti pomognem.
Ko je on?
Ben Pariš.
Ben Pariš? - Da...
Naletela sam na njega ovde.
Rekla sam ti da me ne pratiš. - Odlučio sam da zanemarim to.
Postavljao sam bombe. Za oko 10 minuta, kad avioni sa decom polete,
srušiću ovo mesto jednom za svagda.
Žao mi je što sam te lagao.
Pogrešio sam kad sam rekao da sam i jedan od vas i jedan od njih.
Ne možeš biti oboje. Moraš da biraš.
Izabrao sam tebe.
Idi.
Odlazi odavde. Naći ću te.
Ko je to? - Evan Voker. - Moramo da nađemo Sema.
Mislim da će Evan razneti ovo mesto.
Sledeći sprat.
Kuda? - Ovuda.
Ostanite uz vođu grupe.
Nastavite da hodate do prevoza smireno i u koloni.
Ostanite uz vođu grupe.
Nastavite da hodate do prevoza.
Dobićete daljnja uputstva kad se ukrcate u avion.
Koji joj je đavo?
Seme.
Seme. Seme. O, Bože.
Ćao. - Kesi! - Ćuti.
Moramo da idemo.
Hajdemo.
Hajde.
Ćao. Mnogo si mi nedostajao, Seme.
I ti si meni, Kesi. - Pogledaj šta sam ti donela.
Medu.
Volim te.
I ja tebe, Seme.
Hej...
Moram da izvadim njegov tragač. Neće da boli.
Jesu li svi regruti na broju? - Da. Ostalo je još 6 kasarni. - Dobro.
Pripremite mi helikopter. Zadnjim avionom evakuišite bazu.
Hajde!
Sranje, to je Voš!
Trčite do kamiona!
Krenite! Brže trči, Seme!
Pokret!
Hajde, Seme!
Trčite! - Kesi!
Sranje! Ko je to?
Hajde! - Upadajte!
Brzo, Semi! - Hajde!
Vozi!
Hvala što si se vratila.
Bolje ti je? - Da. Hvala, Dambo.
Daj prvo njoj hranu. - Obavesti me ako počne da te boli. - Dobro.
Tikap, kako si? - Dobro.
Još koliko će da se kuva? - Ne znam. Još malo.
U šta zuriš? - Pokušavam da vidim zvezde.
Nije li prerano?
Dobila si ime po zvezdi, zar ne?
Kasiopeja. - Da.
Sazvežđe.
Ja sam imenovan po Benu i Džerizu.
Zaista.
Sladoled je najviše usrećivao mog oca.
Sigurna sam da si ga ti više usrećivao.
Da.
Dakle...
Šta ćemo sada da radimo?
Moramo da spasemo ostalu decu. - Da. Kako ćemo to da postignemo?
Večera je spremna. - Još uvek ne znam.
Pa... Hajde da brinemo o tome sutra i nešto čalabrcnemo.
U redu. Seme. Probudi se, druškane.
Zdravo. - Hajde.
Hajde, lenštino. Odloži medu.
Drugi smatraju našu nadu slabošću,
zabludom.
Ali su se prevarili.
Naša nada nam pomaže da preživimo.
Da se savijamo, ali ne i da puknemo.
Poznajete se? - Zajedno smo išli u srednju školu.
Naša nada će nam osigurati pobedu.
Naša nada nas čini ljudima.